Kdybyste mohl změnit jedinou věc na planetě Zemi, co by to bylo?
Jedna věc by bohužel nepomohla. Těch problémů je příliš mnoho a každá změna má potenciální vedlejší negativní důsledky. Pokud by ale šlo o to, jaké špatné rozhodnutí z minulosti nebylo nezbytné a zároveň mělo celkem fatální důsledky na přírodu, tak je to podpora biopaliv, která vedla k zásadnímu urychlení likvidace pralesů. Podobně nebezpečný je dnes nápad vysazovat lesy za účelem fixace uhlíku z atmosféry. Z hlediska vlivu na klima by to mělo jen malý a dočasný efekt, z hlediska vlivu na biodiverzitu ale fatální. Takže nejraději bych asi změnil utkvělou představu, že přírodě pomohou jednoduchá opatření vycházející z mechanické představy fungování planetárního systému.
Jaké jsou zlomové okamžiky, kdy lidstvo začalo ničit přírodu pro uspokojení svých potřeb a potřeb průmyslu?
Těch okamžiků byla celá řada, člověk ovlivňuje přírodu už od paleolitu, podílel se na vyhubení megafauny na konci poslední doby ledové a od té doby jeho vliv neustále roste. Pár zásadnějších událostí by se ovšem našlo − většinou souvisí se zemědělskými revolucemi, poněvadž ty vždy umožnily účinnější transformaci přírodního prostředí a zároveň růst lidské populace. Klíčovými událostmi byly samotný neolitický vznik zemědělství, pak osvojení si využívání fosilních paliv a nakonec objev Haberovy−Boschovy reakce, díky níž se od počátku 20. století dají vyrábět průmyslová hnojiva ze vzdušného dusíku.
Co nám v blízké i vzdálenější budoucnosti hrozí, pokud nebudeme dělat nic nebo toho bude málo?
Hrozeb je celá řada, ale z mého hlediska je nejhorší masové vymírání. Zatím nežijeme v době šestého masového vymírání, ale když bude současný rostoucí tlak na přírodu pokračovat − což vzhledem k růstu lidské populace a životní úrovně lze předpokládat −, může to nastat. Na rozdíl od jiných hrozeb je vymírání rostlinných a živočišných druhů nevratné.
Proč je důležité zachovat divokou přírodu?
Přírodu potřebujeme, abychom na planetě nebyli sami, abychom pochopili a věděli, kdo vlastně jsme. Potřebujeme ji také jako zdroj tajemství, poukaz k hloubce a neredukovatelnosti světa. Kromě toho jsme na přírodě pořád ještě zcela závislí.
Jak je na tom Česko?
Podobně jako většina jiných evropských zemí − divočina ve smyslu člověkem nedotčené přírody tu skoro není, ale příroda tradiční kulturní krajiny, vzniklá a udržovaná koevolucí s člověkem, tu pořád zbývá. Právě ta ale dostává nejvíc zabrat, poněvadž zaniklo tradiční zemědělství a krajinu pokrývají buď homogenní monokultury průmyslového zemědělství, nebo je opuštěná a zarůstá. Chytrý management krajiny a různé alternativní způsoby obhospodařování, třeba čím dál tím populárnější vypouštění velkých býložravců, ale pomáhají. Tu úplně pravou divočinu to samozřejmě neudělá, ale to ani v Evropě čekat nemůžeme.
Máme nějaké dobré vzory a příklady ze světa?
Ve světovém měřítku je ochrana přírody nepříliš překvapivě nejlepší v nejvyspělejších zemích Evropy, jako jsou Velká Británie, Nizozemsko, Německo. Zároveň jde o země, které už si svou přírodu v podstatě zničily v uplynulých staletích, a lidé si uvědomují potřebu zachovat to, co zbylo. V tomto ohledu na tom ale ani Česko není zvlášť špatně a přes spoustu problémů je naše ochrana přírody i ve světovém měřítku docela progresivní.
Kudy podle vás vede cesta ke zlepšení stavu životního prostředí?
Naštěstí je těch cest víc. Za klíčové považuji ponechání co největší plochy přírodě. S tím ovšem musí jít ruku v ruce i rozhodnutí, co vlastně přesně myslíme tou "přírodou", a následně náležitý management chráněných i nechráněných území. Příroda se totiž všude mění a zároveň už je nerozpletitelně svázaná s činností člověka. V takové situaci nestačí nechat přírodu být samu sebou − sama sebou už stejně není, takže se nevyhneme nutnosti rozhodovat o tom, jakou přírodu chceme, a chtě nechtě musíme zasahovat, poněvadž nezasahování už je také vlastně značný zásah.
Co tedy máme dělat?
Někdy se můžeme spolehnout na to, že původní příroda se sama udrží a stačí ji jen trochu hlídat − třeba v horských pralesích −, jindy je třeba nějak nahradit tradiční způsoby hospodaření a zase jindy se můžeme smířit se spontánním vývojem nové divočiny na člověkem pozměněných místech, jako jsou opuštěné doly a jejich výsypky, brownfieldy a okraje měst. To vše je příroda, ale v antropocénu (období, kdy lidstvo svou činností globálně ovlivňuje zemský ekosystém − pozn. red.) už je tak jako tak spjatá s člověkem a závislá na našich rozhodnutích, která by tedy měla být moudrá.
![Boj o planetu (Ilustrace: Toy Box) Boj o planetu](https://img.ihned.cz/attachment.php/930/75816930/k9EoOigR0BeljmbLTwFr3atcS2q4KQU7/jarvis_60194495498e3b2fadede09e.jpeg)
Jak naložit se současným zemědělstvím?
Zásadní je jeho postupná transformace. Moderní průmyslové zemědělství, včetně lesnictví, je to, co přírodu nejvíc ničí. V tomto ohledu má − jako obvykle − pravdu David Attenborough, který říká, že zemědělství je potřeba posunout jak k větší extenzifikaci (zemědělství bližší přírodě bez snahy maximalizovat produkci pomocí chemie − pozn. red.), tak k větší intenzifikaci (zvyšování produkce na stejné ploše půdy pomocí nejmodernějších technologií − pozn. red.). Zní to paradoxně, dokud si neuvědomíme, že problém současného industriálního zemědělství spočívá v tom, že je na půli cesty mezi přírodou a průmyslem − pole jsou vlastně už spíš něco jako továrny, jenže pořád jsou součástí primárně přírodní krajiny. To už je pak lepší, když se část potravin bude vyrábět ještě průmyslověji, třeba v podobě plně automatizovaných skleníků v poušti, zavlažovaných odsolenou mořskou vodou, jak už to funguje v Izraeli, a v části se rezignuje na maximální produkci ve prospěch biologické rozmanitosti a neprodukčních funkcí krajiny.
Zmínil jste Davida Attenborougha, známého popularizátora přírodních věd. Jakou roli může jeho práce sehrát? Myslíte, že dokáže skutečně silněji rezonovat a posunout lidstvo ke změně?
To už udělal. Stačit to asi nebude, ale Attenboroughovo dílo během posledního půlstoletí skutečně posunulo smýšlení lidí z vyspělého světa o divoké přírodě. To je pro nezbytné změny podmínka nutná, ovšem nikoli dostatečná.
Hodně lidí vnímá jeho kázání jako poslední výstrahu. Pomohlo tomu i loňské uvedení dokumentu Život na naší planetě, ve kterém diváky provází jako svědek událostí a změn za posledních sedmdesát let své práce.
Poslední výstraha to určitě není. Je to jedno z mnoha varování. Jen má větší dosah, protože je to Attenborough.
Jaká je budoucnost lidstva? Zvládneme naši planetu zachránit?
Představa zachraňování planety je pro mě trochu moc romantická a vlastně nepatřičná − lidstvo a planeta nejsou nějaké dva samostatné celky, které tu stojí proti sobě nebo vedle sebe, takže by jedna část měla zachraňovat druhou. My lidé planetu neovládáme, ale hodně ji ovlivňujeme a jsme přitom součástí přírodních procesů. Jde o složitou dynamiku propleteného celku přírody a lidstva, kterému říkáme planeta Země. A tahle dynamika se z principu předpovídat nedá. Nezbývá než doufat, že nebude fatální ani pro lidi, ani pro ostatní živé bytosti.
Nakolik můžeme přírodě pomoci sami a nakolik je potřeba politická změna?
Obávám se, že velká politická rozhodnutí zaštítěná "zachraňováním planety" jsou potenciálně nebezpečnější než každodenní rozhodování a rozmanité aktivity směrované ke zlepšení světa v našem bezprostředním okolí. Přesto i velká rozhodnutí bude nutné občas učinit a nezbývá než si přát, aby byla rozumná. Potenciál věci vylepšovat zde každopádně je, takže jde spíš o to něco zásadně nezkazit.
Co může každý z nás udělat, abychom pomohli?
Změna vzorců spotřeby může pomoci; věřím, že třeba bojkot výrobků z palmového oleje vytváří správný tlak na jeho producenty a může omezit bezohledné kácení pralesů za účelem zakládání palmových plantáží. Za ještě důležitější považuji prostý zájem o stav svého okolí. Velká část ekologických problémů totiž plyne z prostého neporozumění.
Jak to myslíte?
Kolik lidí u nás si je vědomo toho, že největším problémem krajiny je její zarůstání? A že třeba vysazování stromů na posledních kouscích hospodářsky nevyužívaného bezlesí může způsobit zánik populací, které jinde ochranáři za velké peníze zachraňují? Hodně mohou změnit vlastníci půdy tím, že se budou zajímat o to, co se děje v přírodě a jaké hospodaření vede k jakým důsledkům. Ostatní mohou třeba aspoň tlačit na politiky a úředníky, kteří mají krajinu ve své gesci, aby o ni pečovali zodpovědně. Zájem o přírodu ve svém okolí je ale klíčový první krok. Neseďme u sociálních sítí, choďme ven a mějme otevřené oči vůči tomu, co se tam děje!
Tento článek máteje zdarma. Když si předplatíte HN, budete moci číst všechny naše články nejen na vašem aktuálním připojení. Vaše předplatné brzy skončí. Předplaťte si HN a můžete i nadále číst všechny naše články. Nyní první 2 měsíce jen za 40 Kč.
- Veškerý obsah HN.cz
- Možnost kdykoliv zrušit
- Odemykejte obsah pro přátele
- Ukládejte si články na později
- Všechny články v audioverzi + playlist